Istoria matematicii nu are un început predefinit. Însă apariţia acesteia este strâns legată de evoluţia omului.

Din momentul în care omul a fost capabil să folosească şi să înţeleagă noţiuni abstracte, dar si datorita dezvoltarii relatiilor interumane si intertribale si nu in ultimul rand a primelor sisteme de scris (insemnarile facute pe peretii pesterilor, sub forma unor imagini care exprimau atat trairi in taramul real, dar si in cel oniric si din ce in ce mai mult taramul ideilor), a aparut nevoia de NUMAR.

Numarul este una dintre cele mai simple notiuni abstracte; este abstracta deoarece un numar nu poate fi relevat de un obiect material; exista numai semne conventionale care îl exprima. Relatiile comerciale s-au dezvoltat odată cu evoluţia spiritului uman; în acelaşi timp numărul a început să fie din ce n ce mai prezent in viata oamenilor si in cele din urma indispensabil unei existente umane asa cum am inceput s-o constientizam ca omenire in urma cu 5000 de ani, de cand dateaza urmele primelor state care au aparut in lume. De asemenea au aparut operatiile: adunarea, scăderea, înmulţirea, şi in cele din urmă, împărţirea, care a pus probleme oamenilor invatati pana in timpul Renasterii, cand s-a dezvoltat metoda moderna de împărţire, numită metoda şahului, deoarece a fost inspirată de unele mişcări pe tabla de şah. Aritmetica este cea mai folosita ramură a matematicii, dar şi cea mai simplă.

Apoi au apărut algebra, geometria si analiza matematic.

Din geometrie, ale carei baze le-a pus Euclid, s-au delimitat mai multe părţi: - geometria euclidiană (clasică); - trigonometria (bazata pe cercul trigonometric); - geomteria neeuclidiană (fondată la începutul secolului al XX-lea).